Chata Čenkov 18.-20.4.2008
Ještě na předchozí akci (Retroturnov 2008) jsme si dohodli termín dalšího výletu - 18. -20. 4. 2008, víceméně s tím, že je to jediný možný termín, kdy máme všichni volno. Bohužel se nám podařilo opět trefit do víkendu čekatelek Prahy 5, pročež jsme opět vyjeli jen čtyři - stejně jako na Korno - Štěpánka, Gymi, Abú a já. Ačkoli byla původně plánována letecká doprava, kvůli problémům při shánění letadla jsme nakonec museli autem.
Protože většina z nás měla v pátek ještě nějaké resty ve škole, vyráželo se až celkem pozdě. Navíc na silnici byl celkem silný provoz, takže jsem nabral zpoždění, ještě než jsme mohli vůbec vyrazit. Nejprve jsem vyzvedl Gymi na Ohradě, pak bylo v plánu jet nakoupit na Barrandov, kde zároveň měla přistoupit Štěpánka. Nakonec jsme si museli udělat nedobrovolně vyjížďku až přes Cikánku a Lochkov, protože přímější cesty byly beznadějně ucpané.
Na Barrandově jsme byli asi za 20 minut, nabrali Štěpánku a hlavně nakoupili všechno jídlo (kromě rýže, na kterou jsme jaksi pozapomněli) na víkend. Pak následovala cesta na Strahov pro Abúa - opět poněkud nestandartními ulicemi, kvůli silnému provozu. Ze Strahova už jsme vyjížděli celkem pozdě, takže už se dalo jet líp. Zanedlouho už jsme stavěli před chatou.
Zaparkovali jsme auto, vybalili věci a rozdělali oheň venku v krbu. Opekli jsme si točeňák a chvíli hráli na kytaru. Protože ale byla venku zima a ráno jsme měli naplánované brzké vstávání, šli jsme celkem brzo spát.
Ráno jsme vstali a hned po snídani nažhavili auto. S menším blouděním jsme dojeli do Budyně nad Ohří. Chvíli jsme hledali vchod do zdejší vodní tvrze, přičemž nakonec jsme zjistili že se nachází na náměstí kde jsme nechali auto. Tak jsme alespoň viděli historický mlýn a památkově chráněný dvouobloukový kamenný most.
Ve tvrzi bylo ale mrtvo, přes poledne se neprovádělo Tak jsme alespoň okoukli areál tvrze a vrátili se zpět na náměstí, kde jsme si dali malou svačinku před kostelem. Tu nám trošku zpříjemnil zblázněný zvon, který odbíjel poledne asi čtvrt hodiny
. Po svačině jsme nasedli do auta a popojeli do nedalekých Libochovic, kde se nachází moc pěkný zámek.
Ten jsme opět po chvilce hledání našli, koupili vstupenky a protože do prohlídky zbývalo ještě trochu času, šli jsme se projít do parku. Tam jsme udělali spoustu fotek pávů (mě zaujal hlavně páv-albín), našli jsme romantické zákoutí s fontánkou a zarostlými schody a podívali se na (bohužel zavřený) skleník. Pak jsme se vrátili na nádvoří k prohlídce.
Interiér zámku je moc pěkný a rozhodně vypadá mnohem líp, než sám zámek zvenku. Prohlídka byla docela dlouhá a nám celkem vyhládlo. Proto jsme po ní zamířili do cukrárny na náměstí a dali si teplý čaj a nějaký ten zákusek. Původně bylo v plánu vyrazit z Libochovic pěšky na Házmburk, ale vzhledem k tomu, že celý den bylo sychravo, občas pršelo a navíc Gymi měla problémy s nohou, ještě jsme popojeli autem až na parkoviště ve vsi Klapý, které je přímo pod Hradem.
To ovšem neznamená že by cesta k hradu byla jednoduchá. Nejdřív jsme totiž museli celý kopec, na kterém hrad stojí, pěkně obejít (možná jsem měl spíš napsat obplavat bahnem?). Následný prudký výstup k hradní bráně už tak strašný nebyl. Hrad samotný je moc pěkný a sychravé mlhavé počasí mu dodalo zvláštní atmosféru. Mlha a vítr honící se v prastarých, od deště mokrých a časem zčernalých zdech hradu dodávaly celému místu zvláštní, mystickou atmosféru.
Po prohlídce hradu jsme vystoupali na nedávno zpřístupněnou rozhlednu, nacházející se v Bílé věži hradu. Rozhled sice nebyl s ohledem na počasí nic moc, přesto bylo ale kousek do kraje vidět a i pohledy zvrchu na hrad samotný stály za to. Velmi mě pak fascinovalo provedení poklopu na střechu věže, který byl řešen jako plastový kryt na bazén, který člověk musel odsunout a pak teprve mohl vystoupit ven na vyhlídkovou plošinu.
Nakonec, nabaženi hradem a prokřehlí ze silného větru, jali jsme se sestupovat zpět k autu. Rozhodli jsme se tentokrát kopec obejít z druhé strany, mimo turistickou trasu v naději, že tu nebude tolik bahna. To se nám víceméně potvrdilo, navíc se naskytly další zajímavé pohledy na hrad, kterému to v proti bílým mrakům moc slušelo
U auta jsme si pak očistili boty od nánosů bahna, dali jsme si chlebík se sýrem a vyrazili k poslednímu plánovanému cíli - hoře Říp.
Když jsme ale ve Vražkově vystoupili z auta, zjistili jsme, že se citelně ochladilo, takže jsme nakonec s ohledem na stav našich vesměs mokrých bot výstup na Říp odložili na neurčito, nasedli do auta a pokračovali zpátky na chatu. A dobře jsme udělali, během chvilky se spustil celkem silný liják.
Po příjezdu na chatu jsme rozdělali oheň tentokrát ve vnitřním krbu, opekli zbytek točeňáku, zazpívali pár písniček a šli se do spacáků koukat na film.
Neděle pak byla ve znamení odpočinku, jídla, dalšího filmu a bohužel také balení a odjezdu. Praha byla nakonec volnější než jsem čekal a tak jsem přes Strahov, Ohradu a Lochkov dojel až domů celkem bez komplikací. A stejně jako akce přechozí, byla i tato sice zdařilá ale zato velmi, velmi krátká.